This doctoral dissertation covers the batucada and it focuses on Os 27 Amigos bateria and Oscar Pereira de Souza's, its director's, perceptions of the batucada. He was the last active master of Rio de Janeiro's oldest Deixa Falar Portela tradition.
The central questions are: How did batucada develop and how are the baterias organized? What are the instruments, rhythms, and functions of batucada? What are the elements of batucada? How is the quality of batucada estimated, and what are the criteria? How can the rhythm of batucada be analyzed? What is the harmony of batucada and how it is created?
The first section covers the history of the batucada and the organization of baterias, as well as the instruments rhythmic functions and the bateria's structural elements. The qualitative criteria of the batucada are examined at the end of this section.
The early batucada rhythm is reconstructed based on Silva's Bum bum vocalization. The rhythmic is analyzed based on the theory of a basic rhythm diminuted rhythm music level. Os 27 Amigos and their contemporary batucadas rhythmic characteristics are compared.
In the last section, we examine the harmony of the baterias from the 2002-2003 period. After that, we examine de Souza's perceptions of harmony as a driving factor in the way a bateria plays. In the end is a study on the harmonic structure of Os 27 Amigos bateria and what it is based on.
The central methods of this work are the teacher - student method, field work, the paradigmatic method, electronic methods, notations, deduction, experimental work and the three-tiered rhythm analysis.
Based on the results, it can be said that the batucada has a very developed musical grammar and terminology. The batucada's development is heavily based on the development of the surdos, which is grounded, in turn, on a much older concept of music, based on the African cuicas. Two different rhythmic paradigms, an older harmonic on and a newer, anharmonic one, have developed from this. The batucada is based on multiple clave and marker rhythms. This structure and the divisive form of the batucada can be shown clearly.
This work is the first one to delve deep into the musical structure of the batucada and the concepts and terms related to it. It documents the oldest batucada tradition and forms a starting point for further study on the batucada and a wider study of the samba. Its results also shed light on the central structures of Afro-Brazilian, African, and other similar styles of music and thus enables a deeper than previously possible analysis of them, as long as all the relevant musico-cultural conventions are observed.Tutkimus käsittelee Rio de Janeiron sambakoulujen rumpumusiikkia, batucadaa. Se keskittyy Rion ensimmäisestä sambakoulusta Deixa Falarista (Antaa muiden puhua) alkaneeseen traditioon, jota Portelan sambakoulu jatkoi aina 1990 luvun alkuun asti. Tutkimuksen erityisenä kohteena on Portelan sambakoulun mestarin, Oscar Pereira de Souzan itsenäinen bateria, Os 27 Amigos vuodelta 1987, ja sen batucada.
Työssä alussa käydään lyhyesti läpi batucadan alkuvaiheet. Sitten perehdytään erilaisiin orkestereihin ja niissä käytettäviin soittimiin. Näiden jälkeen tarkastellaan soittimien musiikillisia funktioita, baterian rakenteellisia elemettejä ja batucadan laatukriteereitä de Souzan näkemysten pohjalta.
Rytmianalyysissä tuodaan esille batucadan clave- ja merkkirytmeihin perustuva rakenne, sekä niistä edelleen johdettujen eri instrumenttien rytmien rakenteet ja suhteet. Kokonaisuutena Os 27 Amigos baterian batucadaa verrataan muiden 1990 luvun alun baterioiden rytmiin. Tämä tuo selkeästi esille kuinka batucada on muuttunut ajan myötä.
Työn viimeissä osassa tutkitaan Os 27 Amigos baterian harmonian ja virittämisen perusteita sekä sen ja aikalais -baterioiden virittämisen välisiä eroja. Siinä keskustellaan myös de Souzan näkemyksen mukaisesta orkesterien soinnillisesta harmoniasta sekä sen käyttämistä orkesterien musiikillisen ohjauksen välineenä. Tämän mukaan orkesterin johtaja mahdollistaa oikeilla soittimien virityksellä baterian hyvätasoisen soittamisen. Hallitsemattomat viritykset johtavat musiikillisiin ongelmiin.
Työ on ensisijaisesti kuvaileva ja musiikkianalyyttinen, mutta siinä on käytetty useita eri metodeja. Tulosten perusteella batucadalla on erittäin kehittynyt musiikillinen kielioppi ja käsitteistö. Batucadan kehitys on ollut ennen kaikkea surdo -rumpujen kehittymistä joka pohjaa vanhempaan Afrikkalaisten hankausrumpujen, cuicien mukanaan tuomaan musiikkikäsitykseen. Tästä on ajan myötä syntynyt kaksi erilaista rytmistä suuntausta: harmoninen ja uudempi epäharmoninen.
Työ on ensimmäinen joka tarkastelee syvällisesti batucadan musiikillista rakennetta ja siihen liittyviä käsitteitä. Se tallentaa batucadan vanhimman tradition ja muodostaa lähtökohdan batucadan ja samban laajemmalle musiikilliselle tutkimukselle. Sen tulokset valottavat myös laajemmin Afro-Brasilialaisen, Afrikkalaisen ja muiden niidenkaltaisten musiikkien rakenteita ja mahdollistavat näiden aiempaa syvemmän analyysin, kunhan niihin kuhunkin liittyvät musiikilliset käytännöt huomioidaan.