Abstract

У статті запропоновано підхід до вивчення форми і змісту комунікативного принципу ввічливості у стереотипній мовленнєвій поведінці вікторіанської жінки, якою її уявляли чоловіки-драматурги. Аналіз базується на поняттях стереотипу та увічливості, що уможливлює реконструювання стереотипу жіночої комунікативної поведінки.
Встановлено, що позитивна ввічливість домінує в ситуаціях виявлення почуттів, світської бесіди і флірту; в інших
ситуаціях варіативність за ситуативним критерієм нейтралізується і залежить від моногендерного чи кросгендерного контексту спілкування.
(The article offers an approach to studying the form and content of the communicative politeness principle in the stereotypic communicative behaviour of the Victorian woman as seen by male playwrights. The Victorian woman is a representative of middle/upper classes, the mouthpiece of Victorian mentality, social and cultural norms, the exponent of the language standard of the age. Stereotypic communicative behaviour of the Victorian woman is realised in her discourse dominated by the principle of politeness: positive politeness prevails, and the strategy of raising common ground is given priority to;
among negative politeness strategies the strategy of questioning/hedging is the one used most frequently. In the stereotype of her communicative behaviour, the gender parameter has relative importance: positive politeness prevails in the situations of feelings outpouring, small talk, and small talk; in the rest of the situations, politeness strategies variation is neutralised by the
situational criterion, it depends on the mono-gender or cross-gender contexts of communication.