Building the Cassinese Monastic Identity : A Reconstruction of the Fresco Program of the Desiderian Basilica (1071)

Permalink

Building the Cassinese Monastic Identity : A Reconstruction of the Fresco Program of the Desiderian Basilica (1071)

Author:

Immonen, Teemu

Contributor:

University of Helsinki, Faculty of Arts, Department of Philosophy, History, Culture and Art Studies, Yleinen historia

Thesis level:

Doctoral dissertation (monograph)

Abstract:

As the community to which Benedict of Nursia had composed the Benedictine Rule, Monte Cassino enjoyed unquestioned authority in the Christian societies in the Middle Ages. In the second half of the eleventh century, the abbey’s prestige reached its peak under Abbot Desiderius, later Pope Victor III (d. 1087). At the time, Cassinese monks played an important role in the ecclesiastical reform that was changing the face of the Roman Church.
The new basilica of Monte Cassino, consecrated in 1071, was a highly conscious manifestation of the Cassinese monastic identity. The church is regarded as one of the most important edifices of the Italian Middle Ages due to its role in the formation of Romanesque art. Apparently, the wall paintings of the church served to intermediate the pictorial traditions which harked back to the great Roman fourth-century basilicas of Old St. Peter’s and San Paolo fuori le mura. Unfortunately, the Desiderian basilica was destroyed in an earthquake in 1348, and it has proved difficult for scholars to determine whether the church contained a fresco program and if it did, of what the program consisted.
In the present study, I propose a reconstruction of the program of fresco decoration that covered the walls of the nave and aisles of the basilica of Monte Cassino. I argue that the pictorial decoration of the Desiderian basilica can be largely reconstructed based on the material found in two late eleventh-century manuscripts, Codex Casinensis 280 and Vaticanus Latinus 1202. Though both manuscripts are well known to scholars, their direct relation to the pictorial decoration of the Desiderian basilica has never been demonstrated before. On the grounds of my reconstruction of the fresco program, I discuss the intended reading by the members of the monastic community and the function of the pictorial narratives in the reformulation of the Cassinese monastic identity.Monte Cassino oli keskiajan kenties tärkein luostari. Tälle luostarille Benedictus Nursialainen kirjoitti säännön, joka levisi ympäri kristikuntaa. Apotti Desideriuksen aikaan (myöhemmin paavi Victor III, k. 1087) Monte Cassino eli loistokauttaan. Useat luostariyhteisön jäsenet toimivat paavin kuuriassa ja olivat siten osallisina reformiliikkeessa, joka muutti syvällisesti katolista kirkkoa 1000-luvun lopussa.
Monte Cassinon uusi pääkirkko, joka pyhitettiin käyttöön vuonna 1071, oli cassinolaisen identiteetin näyttävin esitys. Aikaisemmassa tutkimuksessa kirkolle on annettu keskeinen rooli osana Italian keskiaikaa ja romaanisen taiteen syntyä. On selvää, että kirkkoon valmistetut seinämaalaukset olivat osa roomalaista traditiota, jonka juuret olivat 300-luvun suurissa basilikoissa, vanhassa Pietarinkirkossa ja San Paolo fuori le Murassa. Hankalaksi kysymyksen Monte Cassinon basilikan seinämaalausten kuvaohjelmasta ja sijainnista on kuitenkin tehnyt kirkon tuhoutuminen maanjäristyksessä vuonna 1348.
Esitän väitöskirjassani rekonstruktion Monte Cassinon kirkon pää- ja sivulaivoissa olleesta kuvaohjelmasta ennen maanjäristystä. Katson, että maalausohjelma voidaan rekonstruktuoida kahden 1000-luvun lopulla tehdyn käsikirjoituksen, Codex Casinensis 280 ja Vaticanus Latinus 1202, avulla. Molemmat käsikirjoitukset ovat keskiajan tutkijoiden hyvin tuntemia mutta niiden suoraa yhteyttä Desideriuksen ajan basilikaan ei ole aikaisemmin osoitettu. Tekemääni rekonstruktioon pohjaten pohdin väitöskirjassani, kuinka seinämaalausohjelma oli tarkoitettu luettavaksi luostariyhteisössä ja kuinka kuvallinen narratiivi toimi cassinolaisen luostari-identiteetin ilmentäjänä ja muovaajana. Johtuen Monte Cassinon keskeisestä asemasta 1000-luvun länsieurooppalaisessa kulttuurissa ovat tutkimuksen johtopäätökset merkittäviä koko tuonaikaisen kristikunnan mittakaavassa.